В КУП НАНУ проведено відкриту лекцію з міжнародних відносин та світової політики
8 жовтня 2015 року до Дня юриста в Київському університеті права Національної академії наук України доцентом кафедри міжнародного права та порівняльного правознавства КУП НАН України, к. ю. н. О. М. Полівановою було проведено відкриту лекцію англійською мовою на тему «The law applicable by the International Court of Justice as the basis for the legal regulation of modern international relations» («Право застосовуване Міжнародним судом ООН як основа правового регулювання сучасних міжнародних відносин»). Цільовою аудиторією складної, проте актуальної з точки зору стрімкої еволюції регуляторів сучасного міжнародного співробітництва держав на глобальному рівні, стали студенти третього курсу факультету міжнародних відносин КУП НАН України спеціальності «Міжнародне право».
В контексті заявленої лекційної тематики автором було проаналізовано співвідношення міжнародних відносин і міжнародного права на прикладі вирішення міждержавних спорів Міжнародним Судом ООН (МС ООН). Адже, залишаючись єдиним у світі універсальним судовим механізмом врегулювання спірних правових питань, Міжнародний суд ООН є заключною ланкою в системі мирного врегулювання міжнародних протиріч, які, на жаль, були і є неминучими у міжнародних відносинах.
Поряд із ключовими з точки зору значущості питаннями щодо історико-правових особливостей формування концепції джерел міжнародного права як регуляторів міжсуб’єктних взаємин на міжнародному рівні, поняття права, застосовуваного МС ООН при вирішенні міждержавних спорів, характеристики значення міжнародних загальних і спеціальних конвенцій, міжнародного звичаю і його складових, загальних принципів права і субсидіарних засобів визначення норм права – судових рішень і вчень найбільш кваліфікованих фахівців у галузі міжнародного права – і їх значення у міжнародних відносинах, лектором було висунуто на розгляд аудиторії питання щодо дієвості МС ООН на сучасному етапі розвитку міжнародних відносин. Відомо, що держави передають вирішення їх конфлікту в МС ООН за взаємною згодою – тобто, на підставі спеціальної угоди між ними, чи внаслідок завчасного визнання ними його юрисдикції у своїх дво- або багатосторонніх угодах. Крім того, відповідно до п. 2 ст. 36 Статуту МС ООН держави можуть зробити заяву про те, що вони заздалегідь визнають обов’язкову юрисдикцію МС ООН з усіх правових спорів і щодо будь-якої держави, яка взяла на себе таке зобов’язання. Проте сам МС ООН, будучи головним судовим органом ООН відповідно до положень статті 92 Статуту ООН, не був уповноважений законодавцем ініціювати розгляд міждержавного спору. Так само в рамках МС ООН відсутній повноцінний механізм контролю за виконанням державами-учасницями спору прийнятого ним рішення. Контрольні функції у цьому зв’язку належать виключно Раді Безпеки ООН, статус якої у буремних міжнародних відносинах ХХІ сторіччя неоднозначний внаслідок її практично паралізованості наявністю можливості застосування вето її постійними членами.
На завершення аудиторією було констатовано, що сучасне міжнародне право як зовнішня форма вираження і закріплення сучасних міжнародних відносин вимагає перегляду закладених міжнародним співтовариством у другій половині ХХ століття базових правових засад міжнародного співробітництва. Нівелювання цього факту все більше породжуватиме протиріччя між суб’єктами і акторами міжнародних відносин. В будь-якому разі МС ООН з його унікальною компетенцією залишається універсальний судовий механізм sui generis, а право, застосовуване ним в рамках реалізації своєї компетенції – фундаментом регулювання міждержавних взаємодій.
Доцент кафедри міжнародного права та
порівняльного правознавства КУП НАН України,
к.ю.н. О.М. Поліванова